|
Author |
Message |
mihaela01
|
Post subject: Poveste adevarata Posted: Sat Mar 25, 2006 8:20 pm |
|
A fost odata o fata blonda, subtire, cu ochi albastri si gropite in obraji, cu un entuziasm inocent, pe care o chema Oltita, si care atunci cand radea era atat de molipsitor rasul ei, incat te inveseleai indiferent de situatie.
Mai avea vreo 12 frati si surori, iar ea a fost data unei familii instarite sa aiba grija de casa si de fetita lor care trebuia dusa si adusa de la gradinita. Mergea si la scoala si dupa ce termina treburile casei si fetita adormea ea isi facea lectiile si bineinteles ca avea numai note de 9 si 10 la scoala. Doamna, adica stapana casei, desi Oltita nu voia nicicum sa o supere, mai mereu o certa, si desi nu iesea din casa decat strict la scoala sau la gradinita cu fetita, o jignea si facea mereu aluzii rautacioase cum ca Oltita ar vrea sa mearga la nu stiu ce intalniri cu baieti. Dar Oltita nu era impertinenta si nu-i raspundea doamnei niciodata; prefera sa planga la sfarsitul zilei, dupa ce toate treburile casei erau terminate, lectiile ei facute iar fetita era adormita. Vreau sa mai spun ca fetita o adora pe Oltita si ii placeau povestile si discutiile lor mai mult decat cu mama ei care nu prea avea rabdare.
Azi asa, maine asa, a venit si ziua in care Oltita a primit prima palma de la doamna care nu era niciodata multumita. Atunci Oltita s-a hotarat sa plece din casa lor si s-a intors la parintii ei care nu ar fi putut sa o intretina mai departe la scoala pt ca nu aveau bani absolut deloc. Deja Oltita era in clasa a VIII-a si dupa cum am mai spus avea rezultate exceptionale la invatatura.
Atunci invatatoarea ei fiind in vizita prin satul respectiv a luat-o pe Oltita la ea si fara nici o pretentie a intretinut-o pana a terminat liceul. Evident, la facultate a intrat cu 9,5. Nu facuse pregatire niciodata.
Insa dupa ce a terminat facultatea si s-a casatorit cu un baiat care o iubea ca pe ochii din cap, si dupa ce a nascut doua fetite (nu gemene) frumoase si blonde ca ea, la 28 de ani a facut cancer la san si a murit in 6 luni.
Adica vreau sa spun ca in momentul in care greutatile ei s-au sfarsit, i s-a sfarsit si viata.
Oltita a fost colega mea de banca din liceu, mai mult decat sora mea si am fost colege si la facultate.
Nu vreau sa spun ca viata e nedreapta; nu am acest drept. Vreau doar sa spun ca alegerile Oltitei au fost tot timpul juste, iar de alegerile noastre depinde de fapt destinul nostru.
|
|
|
|
![](images/spacer.gif) |
Mihaela
|
Post subject: Posted: Sat Mar 25, 2006 9:49 pm |
Joined: Wed Jul 20, 2005 10:49 pm Posts: 821
|
Impresionanta povestea vietii acestei fete! Nu degeaba se spune ca oamenii deosebiti pleaca mai repede la Dumnezeu!
|
|
|
|
![](images/spacer.gif) |
aries
|
Post subject: Posted: Sat Mar 25, 2006 11:31 pm |
Joined: Sat Jan 21, 2006 10:21 pm Posts: 296
|
Oare nu o fi lasat o rana adanca in sufletul ei,separarea de familie?Mai ales daca era taur sau asc.in taur...
|
|
|
|
![](images/spacer.gif) |
Gamma
|
Post subject: Posted: Sun Mar 26, 2006 8:51 am |
Joined: Fri Feb 17, 2006 9:25 pm Posts: 70
|
curios, zilele astea ma gandeam si eu la subiectul asta: daca faci bine, primesti mai mult rau decat bine. ma gandeam la nedreptate, si iata acum citesc pe acest forum despre asa ceva. ma gandeam zilele astea ca indiferent cum iti croiesti viata, lectiile tot in viata asta ti se dau, dupa cum esti tu. dar apoi ma gandeam la victimele lumii asteia, la cei ce mor inainte de vreme, fara sa fi apucat macar sa faca ceva rau, la cei indiferenti care "ajung bine", la toata suita asta de fapte, ganduri, sentimente, vorbe etc. etc. care inseamna viata. ceea ce ai spus tu, mihaela01, e amar. nu atat ca a murit -pentru ca, pana la urma, si-a implinit destinul: a fost buna, si-a gasit fericirea, a nascut 2 fetite frumoase ca ea; dar modalitatea in care a murit, chinurile indurate... unii ar putea zice "asta-i viata..."/ "asta ii era lectia de viata; karma, cum se spune mai nou". dar, totusi...
oricum, frumos ca inca o mai pastrezi in suflet, mihaela01.
|
|
|
|
![](images/spacer.gif) |
mihaela01
|
Post subject: Posted: Sun Mar 26, 2006 12:51 pm |
|
aries wrote: Oare nu o fi lasat o rana adanca in sufletul ei,separarea de familie?Mai ales daca era taur sau asc.in taur...
Nu a fost niciodata despartita de familia ei. Invatatoarea ei nu a adoptat-o legal, ci doar a ajutat-o stiind cat de speciala este. De fapt in vacante ea se ducea acasa la familia ei.
Era Scorpion ca zodie insa nu-i stiu ora de nastere.
Eu o voi pastra in suflet vesnic. Este practic imposibil s-o uit.
Stateam uneori de vorba nopti intregi si niciodata nu epuizam subiectele. Ceea ce era caracteristic pt ea e urmatoarea fraza: "as putea indura toate durerile,pierderile si greutatile din lume inafara umilintei".
Iar eu cred ca a urca un munte necesita efort insa merita. A te arunca in prapastie este o cale facila, si care din pacate nu anuleaza durerile si suferintele.
|
|
|
|
![](images/spacer.gif) |
Gamma
|
Post subject: Posted: Sun Mar 26, 2006 2:37 pm |
Joined: Fri Feb 17, 2006 9:25 pm Posts: 70
|
frumos... inseamna mult sa ai faruri din acestea luminoase in existenta. cred ca putini ajung sa fie adevarate puncte de lumina in vietile noastre. de aceea nici nu avem prea multi prieteni adevarati. mihaela01, ceea ce e si mai frumos este faptul ca legatura voastra exista, desi ea a murit...
cat despre munte si prapastie... da, e bine sa te pazesti de prapastie, dar cateodata esti atat de coplesit incat nici nu iti mai dai seama ca, de fapt, te aflii in ea. mai exista si varianta cand esti in ea, suferi, dar nu poti iesi. sau, poate, cum la mii de mile marine adancime s-au descoperit forme de viata in conditii neprielnice vietii, unde nu exista oxigen (!) si nici lumina si cu toate astea un alt fel de sistem trofic a luat fiinta, asa si cu cei care sunt in prapastie. poate acolo le e locul, din diferite motive. poate se simt bine acolo... poate poate poate... ![Smile :)](./images/smilies/icon_smile.gif) ...
|
|
|
|
![](images/spacer.gif) |
|
|